Martin Bubers dialogiske princip
Valg af metode afhænger af det, der skal undersøges, og denne undersøgelse går ud på at indfange psykosociale aspekter ved sygerollen, her eksemplificeret ved personer, der har sygdommen Sclerose. Sclerose er en kronisk, uhelbredelig sygdom, og jeg har bevæget mig ind i fortrinsvis at indhente datainformationer af mere kompleks natur som erfaringer, oplevelser og tanker. Jeg har derfor fundet det mest hensigtsmæssigt at anvende kvalitative metoder i modsætning til kvantitative metoder, der især er egnet til at indhente informationer som alder, civilstand, indkomst osv. - altså viden om klart afgrænsede og veldefinerede data.
Hvor de kvantitative metoder vil forklare, vil de kvalitative metoder forstå den sociale verden, som er den måde mennesker definerer forskellige sociale situationer på.
Det skal også tages med i betragtningen at valg af metode her hænger sammen med min egen proces i faget metode. De kvalitative metoder havde deres seneste "storhedstid" i slutningen af 1970-erne og ca. ti år frem med udgangspunkt i studenteropgøret i 1968. Jeg blev altså nærmest "født" til i høj grad at vise interesse for de kvalitative metoder, og især aktions- og kvindeforskning var yderst populære metoder at anvende. Forskeren fik mulighed for personligt at involvere sig i de udforskede grupper, som omvendt kunne anvende forskningsresultaterne til en ændring af uønskede sociale forhold.
Personligt synes jeg, det er spændende at interviewe andre mennesker og har fundet det delvist strukturerede interview særligt anvendeligt til at afdække den del af virkeligheden, der har min interesse. Med denne synsvinkel i "bagagen" samt oplevelsen af en tendens i tiden for alment at interessere sig for eksistentielle spørgsmål, blev det relevant for en tid at beskæftige mig med Eksistentialisme. Det er tankegange om især identitetsproblemet, der i den eksistentialistiske argumentation viser hen til rollebegrebet, der for mig synes yderst interessante i forhold til at forske i begrebet - Sygerollen -.
Den østrigske filosof Martin Buber (1878 - 1965) og danskeren Søren Kierkegaard (1813 - 1855) anses for at være eksistentialismens foregangsmænd. Martin Bubers 'dialogiske princip' i hans Jeg-Du filosofi fra hans hovedværk fra 1923 "Jeg og Du" anvender jeg for at illustrere, hvordan forholdet mellem den enkelte og sundhedsvæsenet kan opleves. 
Jeg vil her kort redegøre for Martin Bubers 'Jeg-Du filosofi', der i denne bog også ligger til grund for mig som forsker i mit forhold til "mine" respondenter:
Martin Buber skelner mellem de to ord-par Jeg-Du og Jeg-Det.
Jeg-Det hører til erfaringernes verden. Det-verdenen er den verden, der leves i, som indeholder al fristelse, spænding, aktivitet og forståelse. Det er faste og gavnlige begivenheder. Det menneskelige samfundsliv kan lige så lidt som mennesket undvære Det-verdenen, hvor kausaliteten hersker uindskrænket, og er af grundlæggende betydning for den videnskabelige systematisering af naturen.
Men Det'et hører til tingenes verden, og hvert Det grænser op til et andet Det osv. Det'et kan erstattes med Han eller Hun. Det Jeg, der stiller sig tilfreds med grundordet Jeg-Det, har nok i det, det erfarer og benytter. Det menneske lever med det, der har været, og ikke med det, der er: øjeblikket. For det Jeg er andre mennesker, naturen og åndelige kvaliteter, genstande, der glider forbi, og som man ikke behøver at forholde sig til. 
Omvendt er det med grundordet Jeg-Du. Jeg-Du skaber forholdets verden, og forhold er gensidighed. Er et menneske et Du, er det ikke en ting blandt ting. Det erfares ikke, for erfaring er Du-fjernhed. Det er ved Du'et, at Jeg bliver til. Når Jeg er blevet til, siger jeg Du. Forholdet til Du'et er umiddelbart. Du'et er nærvær. Med Du'et sker mødet. Men i det blotte nærvær kan man ikke leve, det ville fortære en. Så uden Det kan mennesket ikke leve. Men den, der blot lever med Det, er ikke et menneske. 
Med denne indsigt i mente gik jeg i gang med at interviewe 9 forskellige mennesker, der havde diagnosen dissemineret sklerose til fælles, og hvor efterfølgende 27 spørgsmål, som blev sendt pr. post inden interviewet, indgik som omdrejningspunkt i besvarelserne. Samtalerne fandt sted i 1997 og 1998.